V ROCE 1964 POŽÁDAL MALÍŘ ALBERTO GIACOMETTI
SPISOVATELE JAMESE LORDA, ABY MU SEDĚL MODELEM
Alberto Giacometti, jeden z nejuznávanějších a nejúspěšnějších
umělců své generace,
mě požádal, abych mu pózoval.
Musím zítra někam letět.
- To je jediné. - Nevadí.
- To je dost času? - Ano.
Jste novou obětí mého manžela?
Dejte níže bradu. Trochu doprava.
Ne, tak dozadu. Takhle zůstaňte.
"UHRANČIVÝ PORTRÉT UMĚLCE"
- Caroline, - Teď pózuju já.
jeho posedlost.
Někdy mám dobré dny a někdy mám špatné dny.
Je to beznadějné.
Stojí to za pokračování?
Jen chci ukázat, jak se mi věci jeví,
ale nejsem to schopen udělat.
- Můžete tu zůstat? - Den nebo...?
Maximálně den nebo dva.
"NEPOCHYBNĚ TRIUMFÁLNÍ"
Celý život jen chlastáš.
Chtěl jsem se trochu napít, než začneme.
Vezme si úzký štětec, namočí do černé
a začne konstruovat hlavu.
Odsud vypadáte jako surovec.
- Nesmějte se. - Jako degenerát.
- Pak to stínuje. - Nádhera.
Co lepšího si přát za úspěch?
A zakončí to s posledními úpravami bílou.
"PLNÉ VÁŠNĚ, HUMORU A PROCÍTĚNÉ UPŘÍMNOSTI"
Pak si zase vezme ten velký štětec.
A zamaže všechno, co už udělal.
Je to jako by si předsevzal, že bude pořád nespokojený.
Ne pořád, jen tak akorát.
Vypadá to... jinak.
Tak krásné.
"ODVÁŽNÉ A OSVĚŽUJÍCÍ"
Zašlo to daleko,
ale zároveň ne dost daleko.
Vždycky můžete přestat.
Nemůžu přestat.
Musím přestat.
SCÉNÁŘ A REŽIE: STANLEY TUCCI
Překlad: Jan Vohralík