- Jak se jmenujete? - Všichni mi říkají Coco.
Máš zvláštní osud.
Nikomu se nepodobáš.
Nádhera!
- Která z vás je mladší? - Když se nudím, připadám si stará.
- A dnes večer je vám kolik? - Tisíc let.
Polibky, kterými plýtváš na barona, tě z téhle díry nedostanou.
- Maurice se se mnou ožení. - Baron si vezme holku jako ty?
- Koho mám ohlásit? - Gabrielle. Coco.
- Co tady děláš? - Mám tu poblíž sestru.
- Bydlíš u Balsana? - Dva dny!
Cos udělala s šaty, které jsem ti dal?
Pověsila jsem je na okno. Připadaly mi jako záclony.
- Škoda. Vypadalas skoro jako žena. - Jste tak elegantní!
- Tobě se to líbí? - Líbí.
Nikdy jsem neviděla moře.
Jak ses měl? Bavili jste se dobře?
- Ty žárlíš. - Strašně.
Příliš peří, líčidel, tuhých sukní. Je toho moc.
Chybí mi práce. Odjedu do Paříže.
- Snad nechceš vážně pracovat? - Myslím, že má pravdu.
- Opovaž se jí to nasadit do hlavy! - Už mě nebaví dělat šaška.
- Takhle se mnou nemluv! - Mluvím si, jak chci.
Jednou se poperou, aby u nás mohli večeřet.
COCO CHANEL