Dobré odpoledne.
Předstírám, že nemám čas.
Že pracuji.
Že píši.
Ale pravdou je, že už jsem dlouho neudělal žádnou skutečnou práci.
Nedělám nic.
- Kdo jste? Neznáte Ivana? - Ne, kdo to je?
- Pronajal nám tenhle byt. - Ten je můj. To vás ujišťuji.
Kruci!
Za pár dní odsud vypadneme, dobře?
- Děkuji za večeři, byla výtečná. - Byla to maličkost.
Sedněte si. No tak. Ukážu vám to.
Plác, plác. Jedna, dva, tři. Dělej to jako já.
- Je hodně dobrý. - Ano.
- Celá kapela je hodně dobrá. - Ano.
Tohle je pro tebe.
- Za to, žes nám dovolil zůstat. - Děkuji.
- Hledám svého syna. - Tohle je Tarekův byt.
Co děláte ve čtvrtek večer?
- Policie. - Ustupte stranou.
- Co chcete? - Zaplatil.
Pane, běžte na stranu.
Odkud jsi?
- Kde je Tarek? - Zatkli ho.
Nevrátím se, když vím, že mého syna drží v téhle budově.
Skryt ve zvuku
je jeden pravý tlukot,
Co bys dělal, kdybys neučil?
který nás všechny spojuje.
- Nevím. - Je to tak trochu vzrušující.
Nemůžete jen tak odvést lidi.
Slyšíte mě? Nejsme jen bezbranné děti!
OD REŽISÉRA FILMU PŘEDNOSTA
A PRODUCENTA FILMU BOKOVKA
NEZVANÝ HOST